PALAIDOTAS GYVAS
Padėkite! Padėkite!
Nagi, koks...
Koks tas numeris?
Velnias!
Kur jis?
- 911, prašome palaukti. - Ne! Palaukit!
Taip, 911.
Sveiki, aš palaidotas.
Turite padėti man, negaliu kvėpuoti...
Pone...
Aš palaidotas, karste. Prašau padėkite! Atsiųskite ką nors...
- Pone... Nusiraminkit. Kuo jūs vardu? - Polas Konrojus.
Gerai, pone Konrojau. Ar galite pasakyti savo buvimo vietą?
Nežinau. Aš karste. Nežinau kur.
Prašau padėkite. Man baisu.
- Jūs karste? - Taip.
Karstas senas, medinis.
- Jūs laidojimo namuose? - Ne. Nežinau.
- Kaip jūs dabar man skambinate? - Ką?
Jeigu esate palaidotas karste, iš ko jūs man skambinate?
Iš telefono. Karste buvo telefonas.
- Skambinate iš savo telefono? - Taip, taip...
Ne. Telefonas ne mano, bet taip aš jums skambinu iš telefono.
Kai įlipote į karstą jame buvo telefonas?
Taip... Ką? Aš į jį nelipau.
- Tai kaip jūs atsidurėte karste, pone? - Mane čia įkišo.
- Į karstą? - Taip. Prašau, padėkite.
Ir sakote, kad karstas yra po žeme?
Taip. Aš vairuotojas, amerikietis.
Čia karšta ir aš negaliu kvėpuoti.
Ar žinote savo buvimo vietą, pone?
Sakau jums. Kažkur Irake.
- Padėkite man! - Irake?
Taip. Esu sunkvežimio vairuotojas, Amerikietis. Dirbu CRT.
- Jūs kareivis, pone? - Ne. Prašau, paklausykite manęs.
Esu sunkvežimio vairuotojas. Amerikietis. Civilis, pagal kontraktą už pinigus dirbantis Irake.
Mus užpuolė Bakuboje, jie pradėjo šaudyti...
Jie juos nušovė. Visus.
- Ką nušovė, pone? - Visus kitus vairuotojus.
Ir sakote, kad tai nutiko Irake?
Taip! Paklausykite.
Jie man davė skubios pagalbos numerį, jis buvo mano piniginėj...
O dabar nežinau, jo ten nėra.
Pone Konrojau, tai 911 skyrius Jongstaune, Ohajuje.
- Ohajuje? - Taip, pone.
Nežinau, kaip jūs čia prisiskambinote...
Būdamas kitoje valstybėje...
Bet jei norite...
Galiu jus sujungti su policijos departamentu.
Ne... Jūs nesuprantate... Pamirškit.
Pakelk, pakelk.
Ačiū, kad paskambinote Konrojams.
Mūsų dabar nėra namuose.
Palikite žinutę po signalo. Dėkoju.
Linda! Brangioji, tai aš.
Reikia, kad susisiektum su Nacionaline Gvardija arba su Pentagonu.
Pasakyk jiems, kad mus užpuolė Dialoje, Bakuboje.
Jie turi mane rasti, supratai?
Prašau, mažute. Padėk jiems mane surasti.
Labas, čia Linda. Palikite pranešimą.
Ačiū ir geros dienos.
Linda! Reikia, kad man tuojau pat perskambintum, gerai?
Perskambink į šitą numerį. Tai labai skubu.
Perskambink į ekrane matomą numerį, kai tik galėsi.
Nežinau, kas per velniava čia vyksta...
Aš palaidotas dėžėje...
Palaidotas dėžėje...
Trūksta oro.
Paskambink, kai galėsi. Prašau.
Pasakykite miestą ir valstiją?
Aš nežinau. Man reikia susisiekti su FTB, nesvarbu, kur jie randas.
Jums reikia konkretaus miesto?
Miestas nesvarbu. Tiesiog sujunkite mane su FTB.
Pone, turiu FTB būstinių sąrašą Bostone,
- Čikagoje, NiuJorke, Filadelfijoje, Niu Heive... - Nesvarbu.
Tiks bet kuris miestas! Tiesiog sujunkite, prašau!
Atleiskite, bet man taip daryti uždrausta.
- Čikaga, tiks! - Nereikia šaukti, pone.
Prašau palaukite numerio.
Numeris, kurio prašote: 312 421 6700
galite skambinti už papildomą 25 centų kainą
paspausdami vienetą.
Čikagos būstinė. Specialusis agentas Haris.
- Čia FTB? - Taip, pone.
Skambinu iš Irako. Aš palaidotas, kažkur dykumoje.
- Turite man padėti... - Pala, pala. Lėčiau, pone.
- Kada jūs buvote Irake? - Dabar. Aš dabar Irake.
Aš dirbu sunkvežimio vairuotoju CRT. Jau devyni mėnesiai.
- Sakykite savo vardą, pone? - Polas Konrojus.
Polas Konrojus.
Gerai, Polai, paaiškinkite man, kas vyksta.
Aš ir konvojus su kitais vairuotojais...
Vežėme virtuvės reikmenis į bendruomenės centrą.
Būrys vaikų pradėjo mėtyti akmenis į vilkikus.
Tada vilkikai vienas po kito pradėjo sproginėti.
Ir tada tie vyrukai išlindo iš už namų...
Turėjo ginklus, pradėjo šaudyti... Tiesiog gatvėje.
Kur jums pataikė?
Nežinau!
Nežinau. Važiavau prieš konvojų.
Spėju, man trenkė per galva su akmeniu, ir tada netekau sąmonės.
Tai paskutinis dalykas, kurį prisimenu.
Tada atsibudau čia, karste.
- Kas jus ten įkišo? - Manau kažkas iš pasalos dalyvių.
- Tas vaikų būrys? - Ne, ne, ne.
Vaikai mėtė į mus akmenis,
ir tada keli irakiečiai... Galbūt sukilėliai, nežinau...
Jie išlindo iš pasalos ir pradėjo šaudyti į visus buvusius gatvėje.
Regis sakėte, kad į jus jie nešovė.
Jie ir nešovė! Jie šovė į juos!
Pone, turite liautis šaukti...
Šaukiu, nes jūs manęs nesiklausote!
Turite man padėti!
Gerai.
Ar galite susekti mano skambutį?
Kodėl jie į jus nešaudė?
Neturiu žalio supratimo. Tiesiog nešovė, žinau tik tiek.
Koks jūsų socialinio draudimo numeris?
Ką? Koks skirtumas?
Aš palaidotas vidury suknistos dykumos!
Koks skirtumas, koks mano socialinio draudimo numeris?!
Aš esu Amerikietis. Tiesiog pasiųskite ką nors, kas man padėtų.
- Ar žinote, kur jūs... - Palaukit! Negirdžiu jūsų.
Ką jūs... Palaukite!
Ne, ne, ne...
Velnias!
Dėkojame, kad paskambinote į CRT.
Kur man nukreipti jūsų skambutį?
Kur nors, kur kas nors tuojau pat galėtų man padėti. Tai skubu.
Kas kalba?
Polas Konrojus.
Aš dirbu jums. Skambinu iš Irako.
Mano konvojų užpuolė.
Pone, jeigu tai kritinė situacija,
turėtumėte skambinti skubios pagalbos numeriu, kuris jums buvo duotas.
Žinau, žinau, bet aš jo nebeturiu. Tie žmonės paėmė jį.
Kas jį paėmė?
Turbūt irakiečiai. Po to, kai netekau sąmonės.
Sujungsiu jus su Alanu Davenportu.
Davenportu? Kas jis toks?
Personalo direktorius. Prašau, palaukite.
Personalo? Ne, ne. Palaukit...
CRT mes dirbame su savo klientais
efektingai, suteikdami patogiausius sprendimus
iššūkiams, su kuriais tenka susidurti mūsų greitai augančioje, pasaulinėje ekonomikoje.
Būdamas premjeru...
Jūs paskambinote Alanui Davenportui.
CRT personalo direktoriui.
Prašau, palikite savo vardą ir telefono numerį atsakiklyje.
Perskambinsiu, kaip galėdamas greičiau.
Tai Polas Konrojus, aš iš Heistingso, Mičigano.
Dirbu vairuotoju CRT, mano konvojų užpuolė
teroristai arba sukilėliai. Nežinau.
Nežinau, kas tai buvo.
Esu įstrigęs, palaidotas karste. Prašau, atsiųskite pagalbos. Maldauju.
Manau, aš esu Dialoje, Bakuboje.
Prašau, kuo greičiau atsiųskite pagalbos. Negaliu čia kvėpuoti.
Negaliu kvėpuoti. Nežinau kam daugiau skambinti.
Velnias! Velnias!
PAGALBA?
Klausau? Ar kas nors mane girdi?
Klausau?
Kvėpuoji ar nekvėpuoji, amerikieti?
Pala? Nesuprantu, ką sakai? Kas čia kalba?
Amerikieti, kvėpuoji ar nekvėpuoji?
Ne, negaliu kvėpuoti. Prašau, ištraukite mane iš čia.
- Ištraukti? - Taip, ištraukite. Prašau.
Kareivis...
Ne, aš ne kareivis.
Aš vairuotojas. Pagal kontraktą dirbu už pinigus.
- Pagal kontraktą? - Taip. Kontraktą. Aš ne kareivis.
- Apsauginis? - Ne, ne apsauginis.
Aš tik sunkvežimio vairuotojas. Ir tiek.
- Tu amerikietis. - Taip.
Tada tu esi kareivis.
Ne, nesu.
Buvau neginkluotas. Bet, jūs vistiek į mus šaudėt.
Į galvas ir į gerkles. Todėl daugiau nebemeluok.
Aš nemeluoju! Mes visi buvome vairuotojai.
Ką vairavot?
Vilkikus. Juk jūs matėte, jie buvo su reikmenimis?
Aš toks, mes tokie. Mes ne kareiviai, o vilkikų vairuotojai.
- Penki milijonai. - Ką?
Penki milijonai iki šiandien 21:00 arba liksi palaidotas kaip šuva.
- Penki milijonai? Iš kur aš juos gausiu? - Iš savo šeimos.
Mano šeima neturi penkių milijonų dolerių. Jeigu jie turėtų, manęs čia nebūtų.
Tada gauk iš Ambasados.
Nežinau, bet taip...
Jeigu jūs mane iš čia ištrauksite, jie jums sumokės pinigus.
21:00, penki milijonai.
Koks jos numeris?
Įvardinkite miestą ir valstiją.
Heistingsas, Mičiganas. Ieškau Donos Mičel.
Radau dvi Donas Mičel, pone.
Viena gyvena prie "Federal Road'o" kita prie "Ardmore" Aveniu.
"Ardmore" Aveniu... Ne. Velnias, aš nežinau.
- Sujunkite su ja. - "Ardmore" Aveniu?
- Taip, "Ardmore" Aveniu. - Prašau palaukite numerio.
Numeris, kurio prašote: 269 148 1998
galite skambinti už...
Nagi!
Kur visi pasidėjo?
- Klausau? - Dona, čia Polas.
Labas, kaip sekasi?
Man reikia pasikalbėti su Linda. Ji neatsiliepia telefonu.
- Mane paėmė įkaitu... - Apgavau jus,
iš tiesų manęs nėra namie.
Bet jeigu paliksite pranešimą, aš perskambinsiu kaip galėdama greičiau.
Sudie.
Dona, man reikia pasikalbėti su Linda.
Tai gyvybės ir mirties klausimas. Tegu ji man paskambina.
Surinkite *69 ir įveskite numerį, iš kurio dabar skambinu...
- Polai? - Dona!
- Ko nori? - Noriu pasikalbėti su Linda.
- Kur ji? - Nežinau.
- Nesikalbėjau su ja visą dieną... - Galbūt tu šalia kompiuterio?
- Taip. O ką? - Gerai.
Reikia, kad tu surastum Valstijų Departamento numerį.
Kaip tik ruošiausi į parduotuvę.
- Aš tikrai neturiu laiko... - Dona, prašau, surask tą numerį.
- Ar viskas gerai? - Ne, negerai!
Todėl, prašau, tiesiog paieškok to numerio.
- Po galais, nerėk ant manęs, Polai. - Aš nerėkiu! Dona.
Taip, rėki.
Tiesiog surask tą suknistą numerį! Tiesiog surask tą suknistą numerį!
Suknista kekšė!
Velniop tave, kale! Velniop, tave!
- Ko? - Dona, atsiprašau dėl to, kad šaukiau.
Nederėjo to daryti.
Todėl, dar kartą gražiai tavęs prašau surasti tą numerį.
Jeigu tu jo nesurasi, aš mirsiu.
Ką?
Prašau, neturiu laiko aiškinti. Surask numerį.
Palauk.
Gerai...
- Valstijų Departamentas. - Taip.
- Numeris: 202... - 202...
- 134... - 134...
4750.
- 4750? - Taip.
Gerai, eik velniop!
- Jungtinių Valstijų Departamentas. - Esu Amerikos pilietis,
dirbantis Irake. Mane paėmė įkaitu.
Turiu pasikalbėti su kuo nors, tuoj pat.
- Iš kur jūs skambinate, pone? - Iš Irako.
Esu vilkiko vairuotojas dirbantis CRT.
Mus užpuolė ir dabar esu pagrobtas dėl išpirkos.
- Ar pagrobėjai su jumis? - Ne. Aš kažkur palaidotas.
- Jūs palaidotas? - Taip karste.
Medinėje dėžėje.
Ar bandėte susisiekti su ten esančiais karininkais?
Man davė numerį skubiems atvejams.
Bet tie žmonės jį paėmė.
- Žmonės, kurie laiko jus įkaitu? - Taip.
- Palaukite. Sujungsiu jus su... - Ne. Neverskite manęs laukti...
- Rebeka Brauning. - Klausau?
Taip, laba diena. Mane ką tik informavo apie jūsų situaciją.
Taip,
mano laikas eina į pabaigą, o jūs mane dar verčiate laukti.
- Kas po galais su jumis negerai? - Atleiskite.
Neatsiprašinėkit. Tiesiog padėkit.
Turiu jums kelis klausimus, pone Konrojau.
Turbūt juokaujate.
Svarbu, kad aš gaučiau šią informaciją.
- Tai padės gelbėjimo operacijai... - Pala, pala, pala...
- Iš kur jūs žinote mano vardą? - Atleiskit?
Aš jums nesakiau savo vardo. Nemanau, kad ir tam kitam vaikinui sakiau.
Kas po galais čia dedasi?
Mes gavom skambutį iš CRT atstovo.
- Juk jūs jam palikote pranešimą? - Taip...
- Jis neseniai su mumis susisiekė. - O nuo to laiko, kai sužinojote, kas po galais
čia dedasi, ką padarėte, kad ištrauktumėte mane iš čia?
Nedaug ką galime padaryti iš Vašingtono.
Tai aš čia turėsiu nudvėsti dėl to, kad jūs nieko negalite padaryti?
- Ne. - Tai kaip tada bus?
Turiu žinoti, kur jūs ir jūsų konvojus buvo užpulti.
Bakuboje. Dialoje.
Gerai. Ar pagrobėjai su jumis buvo užmezgę ryšį?
Taip. Vyrukas sakė man, kad nori penkių milijonų dolerių iki šiandienos 21:00.
Arba...?
Arba jis mane pasiims pasimaudyti į vandenų pasaulį. O kaip jums atrodo?
Padarysime viską, ką galime.
- Tai jūs sumokėsite jiems? - Ne. To mes negalime daryti.
Pala... Kodėl?
Jungtinių Valstijų politika skelbia, kad
į jokias derybas su teroristais nėra leidžiamasi.
Jūs, kažkur, sėdite kėdėje, vėdinamame kabinete.
Jums labai lengva kalbėti... Vis gi ne jūs esate įstrigusi karste
- ir palaidota Dievo pamirštoje dykumoje! - Suprantu jūsų nusivylimą...
Nusivylimą? Pone, aš čia suknistai mirsiu. Supraskit!
- Alio? - Aš čia.
Tuomet sakykite ką nors. Sakykit, kaip ruošiatės mane iš čia ištraukti.
Koks telefono numeris iš kurio dabar skambinate?
Nežinau. Ar jums jo nerodo?
Ne. Numeris paslėptas.
- Galite atsiminti numerį? - Taip... Ne!
- Aš turiu pieštuką. - Gerai, užsirašykite.
Minutėlę... Sakykit.
410 195 5453.
- Kieno tai numeris? - Deno Brenerio.
Jis Įkaitų Išlaisvinimo Grupės, dirbančios Irake, vadovas.
Įkaitų Išlaisvinimo Grupė?
2003 metais buvo lygiai tokia pati situacija, kaip jūsų.
Situacija. Man patinka, kaip jūs tai vadinate.
- Užsirašėte numerį? - Taip.
Gerai. Palaukite, tuoj jus su juo sujungsiu. Jis jūsų jau laukia.
- O kaip žiniasklaida? Aš paskambinsiu jiems. - Ne. Neskambinkite žiniasklaidai.
Kartoju, neskambinkite žiniasklaidai.
Tai tik pakomplikuos dalykus ir sumažins jūsų šansus būti išgelbėtam.
Jūs nepradėsite ieškoti žmogaus, jeigu jis nebus dingęs.
Mums senka laikas, Polai.
Todėl jums tuoj pat reikia susisiekti su Denu Breneriu.
Gerai.
Nukreipiu jūsų skambutį.
- Breneris. - Denas Breneris?
- Jūs Polas Konrojus? - Taip, taip tai aš.
Polai, mane informavo apie tai, kas vyksta.
Noriu, kad žinotumėte, jog mes jau dirbame ir bandome ištraukti jus iš ten.
Ačiū Dievui.
Man buvo pasakyta, kad laiko turime iki 21:00. Teisingai?
- Jis taip sakė. - Gerai.
Reiškia turime nedaug laiko.
Ir ar teisingai supratau, pagrobėjai tave palaidojo po žeme?
Taip, sename, mediniame karste.
Gerai. Manau, jeigu sugebi pagauti telefono ryšį
esi ne daugiau kaip kelios pėdos po žeme.
Nežinau. Galbūt.
O kaip telefono baterija? Kiek jos dar liko?
Mažiau nei pusė.
Gerai. Turi taupyti ją.
Didžiausias šansas mums tave surasti, tai susekti tavo telefono signalą.
- Ar įspėjimas apie skambutį yra garsu ar vibracija? - Vibracija.
Palaikyk žvaigždutę, kad pakeistum į garso toną.
- Tai sunaudos mažiau energijos. - O kaip žiebtuvėlis?
- Turi žiebtuvėlį? - Taip.
- Pasinaudok juo, paieškok ženklų, logotipo... - Ar tai nesunaudos deguonies?
- Dėl to dabar nesijaudink. Pabandyk surasti... - Be jo čia būtų labai tamsu...
Suprantu, Polai.
Pabandyk surasti bet ką, kas leistų nustatyti, kur tas karstas buvo pagamintas.
- Turite paskubėti. - Dirbame kaip galėdami greičiau, Polai.
- Gal žinote ar yra kitų išgyvenusiųjų? - Iš tavo konvojaus?
- Taip. - Dar neaišku.
Norėjau, kad mano šeimai būtų geriau. Tik tiek.
Nežinojau, kad tai prieis iki to.
Manau, kad niekas nežinojo.
Tai jis. Jis skambina.
- Pagrobėjas? - Taip. Ką man daryti?
- Matote jo numerį? - Taip.
- Pasakykite jį man. - Ar atsiliepti?
- Pirma duokite numerį. - Jis padės.
- Tada atsiliepkite... - Bet... Gerai...
Klausau.
Dvi valandos ir keturios minutės.
- Turite duoti man daugiau laiko. - Kalbėjai su ambasada? Jie duos pinigus?
Taip. Ne. Kalbėjau su vyriausybe. Jie sakė, kad nemokės pinigų.
Nemokės?
Taip. Jie sakė, kad nesideri su teroristais.
- Teroristais? Aš teroristas? - Taip. Tu teroristas, kalės vaike.
- Tau baisu ir todėl aš teroristas? - Ką aš tau padariau?
- Ką man padarei? - Taip.
Esu čia, nes atvažiavau dirbti. Užsidirbti pinigų. Tik tiek.
Aš turėjau darbą, kol jūsų čia nebuvo. Dabar mano šeima neturi nieko.
Tai ne mano kaltė!
911 ne mano kaltė, bet tu vis tiek čia!
Sadamas ne mano kaltė, bet tu vis tiek čia!
Aš jums sakau, kad čia atvykau tik dirbti. Padėti viską atstatyti.
Atstatyti tai, ką jūs patys sugriovėt.
Liaukis! Prašau! Aš tik vaikinas.
Aš tik vilkiko vairuotojas. Aišku?
Nesu tas, kuris priima sprendimus. Aš tik noriu keliauti namo.
Alio?
Tu nusifilmuosi, papasakosi dėl išpirkos.
Taip. Jeigu tu mane paleisi, aš nusifilmuosiu.
Ne. Tu nusifilmuosi dabar.
- Ką...? Kaip? - Pasinaudosi kamera, telefone.
Prie kojos. Perskaityk raštelį esantį dėžėje prie kojos.
- Kur? Nematau jos... - Prie kojos. Perskaityk raštelį esantį dėžėje.
Gerai... Jeigu nusifilmuosiu, ar paleisi mane?
Tik jeigu gausiu pinigus.
Už mane niekas nemokės penkių milijonų dolerių.
Paimsime mažiau. Vienas milijonas.
Jeigu jie sumokės, paleisi mane?
Vienas milijonas.
Ačiū, kad paskambinote Konrojams.
Mūsų dabar nėra namuose. Prašau, palikite pranešimą po signalo. Ačiū.
Šūdas.
Polai?
- Jo numeris toks... - Palauk. Gerai, sakyk.
Tuoj...
07902 24 921.
Puiku, Polai.
Jeigu telefonas nenukreiptas,
galėsime susekti jį per kelias minutes.
- O kaip aš? Ar galite susekti mano telefono signalą? - Turime daug problemų su tavo signalu.
Atrodo, kad tai EDS linija, greičiausiai, tai vienas iš Egiptiečių telefoninių ryšių bendrovių.
- Ką tai reiškia? - Tai... Nebus lengva.
- Jis nori, kad padaryčiau išpirkos prašantį vaizdo įrašą. - Ne. Palauk, nedaryk to kiek gali ilgiau.
Jeigu dėl jo būsiu iš čia ištrauktas, tai padarysiu jį.
Mums mažiausiai reikia, kad tave parodytų per Al Džaziros televiziją.
- Mums? - Tai negali išaugti į tarptautinį incidentą.
Jūsų žmonėms tik tai ir terūpi! Ar aš jums rūpiu?
- Rūpi. - O kaip aš?
Tu mums rūpi, Polai. Dėl to mes ir čia...
Nerūpiu! Aš jums nerūpiu.
Jums nerūpi nė vienas iš mūsų.
Per visą mano čia esamą laiką, žuvo šeši mano draugai, šeši jų per šiandien.
Paklausyk manęs...
Mes neturime nė ginklų, nė šarvų. Nieko.
Jūs nesate kariai.
Pasakyk tai tiems žmonėms, kurie įkišo mane į šitą dėžę!
- Polai, paklausyk... - Pasakyk tai žmonėms, kurie nušovė mano draugus!
- Darome viską, ką galime. - Ne, nedarote.
Gerai, nurimk.
Jums rūpi tik jūsų slapti planai ir jūsų slaptojo skyriaus politika.
Jeigu būčiau koks diplomatas ar koks grupėje dirbantis vadovas,
jeigu būčiau tas, kuris turi svarbų žodį, jau būčiau iš čia ištrauktas.
Bet nesu, todėl turiu čia laikyti užčiauptą burną ir tiesiog mirti.
- Reikia, kad būtum susikaupęs, Polai. - Velniop tave.
Polai, klausyk, didžiausias mūsų rūpestis yra rasti tave. Mums rūpi tik tai.
Ir mes ieškome tavęs taip kaip ieškotume keturias žvaigždutes turintį generolą...
Todėl nesivargink aiškindamas, jog yra kitaip.
Ar tu sužeistas, Polai? Ar viskas gerai?
Kas jie tokie? Žmonės, kurie mane čia įkišo?
Jie tik žmonės. Niekuo nesiskiria nuo manęs ar tavęs.
- Aš nesu teroristas. - Jie taip pat.
Iš kur žinai?
Jeigu būtum benamis, badautum...
Gal geriau performuluosiu. Jeigu tavo šeima būtų benamiai ir badautų,
- ką dėl jų padarytum? - Tikrai nieko nežudyčiau.
- Iš kur gali būti toks tikras? - Koks dabar jau skirtumas?
Jie nusikaltėliai, desperatiškai siekiantys to, ko prašo.
Jiems nerūpi daugiau niekas kaip tik gauti pinigus.
Tai sumokėk jiems.
Patikėk manimi, jeigu tai būtų geriausias variantas padaryčiau tai nedelsdamas.
Keliems dar taip yra buvę?
- Nuo tada, kai pradėjau čia dirbti? - Taip.
Keletas žurnalistų, darbininkų, karių... Buvo pagrobti šimtai.
Tai vienas iš nedaugelio čia plėtojamų darbo būdų.
Kiek iš jų buvo išgelbėta?
- Kiek? - Nedaug.
- Pasakyk man jų vardus. - Ne.
- Sakyk man vardą. - Kieno?
Bet kurio. Įrodyk, kad aš tau tikrai rūpiu.
- Markas Vaitas. - Kas tas Markas Vaitas?
Vaikis iš Naujojo Hempšyro. 26 metų medicinos studentas.
Atvyko čia padėti vietiniams gydytojams.
- Kas jam nutiko? - Sukilėliai jį pagrobė.
- Kada? - Maždaug prieš tris savaites.
Tu atsimeni jo vardą.
Atsimenu visus vardus.
MARKAS VAITAS Atsimenu visus vardus.
MARKAS VAITAS
- Ar jis...? - Taip jis gyvas.
- Kur jis dabar? - Namuose.
Greičiausiai yra laimingas galėdamas grįžti į mokyklą.
Noriu ištrūkti iš čia.
Mes jį radome. Rasime ir tave.
Kaip?
Smarkiai pasistūmėjome ieškodami vietos telefono, kurio numerį tu mums davei.
- Tikrai? - Būris jau važiuoja į tą vietą.
- Palengvėjo. - Taip.
Ką man dabar reikėtų daryti?
Žinau, kad sunku, bet pabandyk atsipalaiduoti.
Kuo labiau jaudinsiesi, tuo daugiau oro tu išnaudosi.
Negaliu.
Man būna panikos priepuoliai. Dėl jų geriu tabletes.
Turi jas su savimi?
- Taip. - Gerai, išgerk jas.
Turi taupyti savo deguonį.
- Ar tavo žiebtuvėlis dar tebėra uždegtas. - Ne. Jau nebe.
- Gerai. - Jaučiuosi šlykščiai.
Turi nusiraminti. Ir turi pataupyti telefono bateriją.
Manome, kad tau skambins po maždaug dešimties minučių. Iškart po to, perskambink.
- Laikykis, Polai. - Taip. Stengsiuosi.
- Ką? - Ar padarei vaizdo įrašą?
- Ne. - Daryk įrašą!
- Išleiskite mane ir aš jį padarysiu. - Ne! Padaryk įrašą dabar.
- Negaliu perskaityti raštelio. - Dabar pat daryk įrašą!
Nežinau, ką nori, kad pasakyčiau. Negaliu perskaityti raštelio.
Tuoj pat daryk vaizdo įrašą.
Velnias!
Nagi, liaukis.
Liaukis, liaukis.
"Mountain View" slaugos namai.
Tikėjausi, kad galėsiu pasikalbėti su Marijana Konroi.
Gerai. Tuoj nunešiu telefoną į jos kambarį.
Palaukite minutėlę.
Pone Konroi, jums skambina.
- Klausau? - Mama... Čia Polas.
- Kas? - Polas. Tavo sūnus.
- Mano sūnus? - Viskas gerai, mama.
- Kaip laikaisi? - Gerai.
- Kas tu toks? - Tai tavo sūnus, mama. Polis.
- Polis? - Taip.
Atsimeni? Mes gyvenome "Colfax" gatvėje, dviejų butų name. Atsimeni?
- Poli? - Taip.
- Teisingai. - Čia Polis?
Taip, mama. Čia Polis.
- Kaip sekasi namie? - Labai gerai.
Tavo tėvas ir aš kiekvieną vakarą žaidžiame kortomis.
Taip... Bet, aš nemanau, kad tėtis išviso tenai yra, mama.
- Kaip laikaisi tu, branguti? - Ne labai gerai.
- Tai gali būti paskutinis kartas, kai aš su tavimi kalbu. - Kaip miela, brangusis.
Ar gavai gėles, kurias siunčiau prieš keletą mėnesių?
- Gėles? - Taip.
Aš siunčiau... Tiek to.
Klausyk... Turiu eiti.
Norėjau tik pasikalbėti su tavimi, myliu tave, mama.
Myliu tave, mama. Girdėjai mane?
Taip, brangusis. Tavo tėvas ir aš kiekvieną vakarą žaidžiame kortomis.
Gerai, mama. Perduok nuo manęs tėčiui linkėjimus.
Ne, ne, ne!
Ne!
- Padarei įrašą? - Paleisk ją. Prašau. Neskriausk jos.
Nudėsim ją, jeigu nepadarysi įrašo.
Ne! Prašau nereikia. Nenušaukit jos.
- Gauk pinigus. Amerikietišką milijoną. - Gausiu, prižadu.
- Nenušauk jos. Ji dviejų vaikų motina. - Dviejų vaikų?
- Taip. Ji turi du vaikus. - Aš turėjau penkis. Dabar tik vieną. Padaryk tą įrašą. Dabar!
- Pala... Aš neįskaitau to raštelio. - Jokio laukimo! Duodu tris sekundes.
- Trys... Du... - Gerai!
Gerai, padarysiu įrašą. Tiesiog, prašau, nešauk į ją.
Turiu padėti ragelį, kad galėčiau padaryti įrašą.
Turi tris minutes atsiųsti įrašą.
Mano vardas Polas Konrojus. Aš Amerikos pilietis iš Heistingso, Mičigano.
Esu civilis dirbantis vilkiko vairuotoju CRT.
Mane paėmė įkaitu, kažkur Irake...
Iki 21:00, Bakubos laiku, man reikia vieno milijono dolerių.
Kitaip šiame karste būsiu paliktas mirti.
Man buvo pasakyta...
Buvo pasakyta, kad jeigu pinigai bus sumokėti, mane paleis.
Jeigu nebus, būsiu paliktas čia mirti.
Šie grasinimai yra tikri ir jų bus laikomasi.
Radau tave!
Labas, čia Linda. Palikite pranešimą. Ačiū ir geros dienos.
Linda, radau šio telefono numerį. Radau jį.
Numeris: 07902 42 884.
Turi pasinaudoti tarptautiniu kodu prieš skambindama, mažute.
Paskambink man, kai tik išklausysi žinutės. Myliu tave...
Šūdas.
Mano vardas Pamela Luti.
Esu maisto serviso darbuotoja.
Mano pagrobėjai reikalavo išpirkos, į jų reikalavimą niekas neatsakė, ir...
Prašau... ne!
Prašau... Ne!
Ačiū, kad paskambinote Konrojams.
Mūsų dabar nėra namuose. Palikite žinutę po signalo. Ačiū.
- Kodėl po galais padarei tą įrašą? - Visą tai krūva melo.
- Kas? Apie ką tu kalbi? - Apie viską.
Apie ką viską?
Mes niekam nė velnio nerūpim. Jūsų žmonėms mes niekas.
- Mes surasime tave. - Eik velniop. Tu apgaudinėji mane!
Lauksi ten, kol aš numirsiu.
Negali pradėti neapkęsti manęs, Polai. Turi išlikti stiprus.
Jie nušovė ją... Ir jūs nieko nepadarėt.
Mes net nežinojom, kad ji paimta įkaite.
- Ji nusiuntė keletą vaizdo įrašų. - Jie liepė taip jai padaryti.
- Kam jiems to reikia? - Nežinau.
O ką tu žinai.
Tavo išpirkos reikalaujantį įrašą, YouTube peržiūrėjo 47 000 kartų.
Jį rodo per visas didžiąsias televizijas taip pat ir per Al Džazirą.
Todėl tavo pagrobėjams reikia tik įvykdyti grasinimą.
Išsiaiškinau šio telefono numerį.
- Kaip? - Koks skirtumas?
Aš jį išsiaiškinau, o tu ne. Kodėl?
Todėl, kad negalėjau.
Kaip ir visiems šios planetos gyventojams,
yra dalykų, kurių aš negaliu padaryti.
Tai kaip ruošiesi mane rasti?
Telefono ryšys nukreiptas, kaip ir manėme. Bet mes labai arti.
Aš netoli mečetės. Girdėjau maldos garsus.
Gerai. Tai reiškia, kad mes tinkamoje vietoje.
Jūs netoli?
Kalbėjau su kareiviais, kurie lydėjo jūsų konvojų.
- Jie gyvi? - Ne visi.
Abu, su vyrukais, lydintis "Bradley" tankai užvažiavo ant minų.
Kiti žuvo ugnyje.
Kas po galais ten nutiko, Polai?
Polai.
Polai?
Velnias!
Klausau? Kas kalba?
- Ar tai Polas Konrojus? - Taip. Tai Polas. Kas jūs toks?
Polai, aš Alanas Davenportas.
Esu CRT personalo direktorius.
Palikau jums žinutę.
Palikote. Apie padėtį man dar papasakojo ir Rebeka Brauning iš Valstijų Departamento.
- Galite apibūdinti dabartinę savo situaciją? - Ji bloga.
Virš manęs buvo sprogimas, ar panašiai. Dabar į vidų byra smėlis.
Turiu tik apie pusantros valandos...
Gerai. Nusiraminkit.
Sakykite man, Polai, su kuo jūs kalbėjote?
Su pagrobėjais, Denu Breneriu, kuris vadovauja įkaitų vadavimo grupei...
Gerai, Polai. Aš su jumis. O su žiniasklaida?
Girdėjau apie jūsų išpirkos prašantį vaizdo įrašą...
Bet ar jūs kalbėjote su
- kuo nors iš žiniasklaidos apie tai kas vyksta...? - Ne, ne.
Gerai.
Labai svarbu, šioje situacijoje būti kiek galima santūresniems.
Manau šioje situacijoje ir taip esu santūrus.
Padėkite man! Padėkite man! Ką darote, kad man padėtumėte?!
Suprantu jūsų nuliūdimą.
Bet bent jau man buvo pasakyta, kad buvo imtasi priemonių jus iš ten ištraukti.
Taigi, tikiuosi, kad tai ilgai neužtruks.
- Ačiū Dievui. - Taip, ačiū Dievui.
Tuoj įjungsiu įrašymo įrenginį. Palaukite sekundėlę...
Tai Alanas Davenportas, CRT personalo direktorius.
Dabar yra 2006 metų spalio 23 d.
Aš kalbuosi su Polu Konrojumi.
Pone Konrojau, ar jums žinoma, kad šis pokalbis yra įrašinėjamas?
Ką...?
- Prašau, atsakykite į klausimą. - Šūdas.
- Pone, Konrojau? - Taip, taip!
- Ir ar aš turiu jūsų leidimą tai daryti? - Kam jums reikalingas mano leidimas? Kas vyksta?
- Reikia, kad jūs atsakytumėte, taip ar ne, prašau. - Taip! Tinka?
Dėkui. Pone Konrojau, kada jūs įsidarbinote CRT?
Prieš devynis mėnesius. Maždaug sausį. Kam to reikia?
Matau, kad oficiali jūsų įsidarbinimo data yra sausio 4 d. Ar taip ir yra?
Koks skirtumas? Tai suknista nesąmonė...
- Sausio 4 d. Ar teisingai? - Taip!
Ir per jūsų treniruotes, prieš jus išsiunčiant į Iraką,
jūs buvote įspėtas apie pavojus vietoje, į kurią esate siunčiamas.
Turit omeny, kai atėjau įsidarbinti Dalase?
Ir kai jūs sakėte, kad visi vilkikai bus su šarvais ir neperšaunamais stiklais?
Kad čia yra saugiau negu ten namie?
- Prašau atsakykite: taip ar ne. - Taip.
Tą pačią dieną, jūs gavote pasirašyti dokumentus kuriuose jūsų darbdaviai CRT
visiškai išaiškino kompanijos politiką apie jūsų apsaugą?
Taip, pasirašiau krūvą popierių.
- Taip ar ne. - Taip. Aš pasirašiau kontraktą.
Mums buvo pranešta, kad prieš dvi valandas, Irake, jūs buvote paimtas įkaitu.
Ar taip ir yra?
Taip. Labai tikslus situacijos apibūdinimas, tu suknistas niekše!
Ką visą tai reiškia?
Mūsų departamentas turi raštišką visų mūsų darbuotojų sutikimą,
darbuotojų, kurie pasirašę žinantys priežastis, dėl kurios gali būti išmesti iš kompanijos.
Ir nuo šio ryto jūsų darbo sutartis su CRT oficialiai nutraukta.
Pala, pala... Ką?
Mūsų dėmesį patraukė jūsų santykiai
su CRT darbuotoja, Pamela Luti.
Ne. Palaukit...
Vienoje iš kontraktų sąlygų parašyta apie tai, kad
bet koks sąryšis, koks jis bebūtų romantinis ar seksualinis
neatitinka CRT oficialios politikos,
- todėl reikalauja staigaus sutarties nutraukimo. - Mes tik draugai.
- Mūsų duomenimis yra kitaip. - Jūsų duomenys klaidingi.
Taip pat turime jums pranešti,
kadangi techniškai nebebuvote
CRT darbuotoju pagrobimo metu,
Taip pat nesame atsakingi už šį incidentą
ar pasekmes, kurias jis gali sukelti.
Kaip mano draudimo pinigai? Mano šeimai reikės tų pinigų...
Sprendžiant iš to, kad po atleidimo jūs vis dar buvote gyvas...
Nedarykite to.
- Ar jūs viską supratote... - Nedarykite to!
Ar suprantate viską, kas jums buvo pasakyta, pone Konrojau?
Pone Konrojau?
Jūs šūdo gabalas!
Tuo ir užbaigiame pokalbį su Polu Konrojumi.
Dabar aš išjungiu įrašymo įrenginį.
Aš čia per jus.
Man labai gaila.
Velnias!
- Polai, ar tai tu? - Jie visi negyvi.
- Iš kur tai žinai? - Tiesiog žinau.
Trys F-16 prieš keletą minučių apšaudė keletą rajonų.
Taip! Žinau. Pajutau, buvo smagu.
Jie žino, kad aš čia?
Taip.
Ar aš jiems rūpiu?
Tie žmonės, kurie pagrobė mane... Jeigu jie yra mirę...
Jie negalės tau pasakyti, kur aš.
Vis dar galime pabandyti tave susekti per telefono signalą.
- Jau bandei. - Galime pabandyti dar kartą.
- Viskas baigta, taip? - Ne.
Taip.
Ką man daryti?
Nežinau.
- Keista. - Kas?
Žinoti.
Norėjau, kad viskas baigtųsi kitaip, Polai.
Taip...
Aš irgi.
Aš vardu Polas Styvenas Konrojus.
Mano socialinio draudimo numeris: 048-32-1198. Gimiau 1976 m. kovo 20 d.
Šis vaizdo įrašas bus paskutinė mano valia ir testamentas.
Savo žmonai, Lindai Konroi...
Palieku septynis šimtus dolerių, savo asmeninių santaupų.
Ir viską, kas liko mano sąskaitose.
Savo sūnui, Šeinui Konrojui...
Nežinau...
Savo rūbus... Palieku savo rūbus. Kuriuose tu užaugsi.
Ne šiuos, kitus.
Tai viskas, ką aš turiu...
Norėčiau turėti daugiau...
Galbūt, jeigu būčiau buvęs garsus beisbolo žaidėjas, ar vyrukas, kuriam į darbą reikėtų vaikščioti su kostiumu...
Galėčiau tau palikti daugiau.
Bet tu gali tapti tokiu žmogumi, jeigu tik nori.
Taip.
Tik prižadėk, kad, kai užaugsi, pasirūpinsi mama.
Ir...
Pasistenk visada elgtis teisingai.
Labai tave myliu, Šeinai.
Gal niekada to tinkamai nepasakiau...
Gal ir pasakiau...
Greičiausiai ne.
Atleisk, Linda. Reikėjo tavęs paklausyti.
Tu nemiręs.
Klausau?
- Kur pinigai? - Nežinau.
- Ko nežinai? - Nežinau, kur jie.
- Melagis! - Aš nemeluoju! Prisiekiu.
- Prisieki? - Prisiekiu. Sakau tiesą.
- Gauk iš ambasados. - Negaliu!
- Gauk pinigus, dabar! - Negaliu!
- Teks! - Man reikia daugiau laiko. Prašau.
Daugiau jokio laiko!
Čia byra smėlis. Jo visur pilna. Ištrauk mane iš čia.
- Ir aš prižadu tau, atiduosiu pinigus. - Parodyk kraują.
- Ką? - Parodyk kraujo, ir jie duos pinigus.
- Nusipjauk pirštą, atsiųsk vaizdo įrašą. - Ne, aš to nedarysiu.
- Ne? - Ne.
Nedarysiu.
Paleisk mane iš čia ir nusipjausiu visą ranką, jeigu tik nori.
Turi žmoną?
Taip, turiu. Ir sūnų. Jauną sūnų. Noriu juos pamatyti. Prašau, pone.
- Pone. - Taip. Pone. Sakau taip dėl pagarbos... Jums.
Tu gyveni 243 Yst Valnu gatvėje. Heistingse, Mičigane. JAV.
- Kodėl tu tai pasakei? - Arba rodai kraują... Arba jie rodys kraują.
Ne.
Tu meluoji. Tu iki jų nenusigausi.
- Ne? - Ne.
Ne. Jūs esate prasčiokai, paprasti nusikaltėliai.
Tu net nežinai, kur yra Mičiganas.
Detroite. An Arbore.
Pažiūrėjai į žemėlapį.
Rodyk kraują, arba rodys jie.
Atsiųsk vaizdo įrašą per penkias minutes.
Labas, čia Linda. Palikite pranešimą. Ačiū ir geros dienos.
Linda, paklausyk manęs, tu su Šeinu turite kur nors išvykti... Gerai?
Negrįžkite namo.
Jis žino, kur tu gyveni. Jis pavogė mano vairuotojo pažymėjimą.
Važiuok į šerifo nuovadą, jeigu negali kur kitur, tiesiog negrįžk namo.
Čia Danielis Breneris. Prašau palikite pranešimą po signalo.
Breneri, kur tu?! Tas vyrukas dar gyvas!
Jis ką tik man skambino! Jis vis dar gyvas!
Jie negali manęs rasti. Jie... Negali. Niekaip.
Ne, ne, ne.
Mano vardas Pamela Luti.
Esu maisto serviso darbuotoja.
Mano pagrobėjai reikalavo išpirkos, į jų reikalavimą niekas neatsakė, ir...
Prašau... ne!
Polai. Kaip tu?
Polai, čia Breneris.
- Ar tu ten, Polai? - Aš čia.
Atvykstam pas tave. Girdi? Žinome, kur tu.
- Jūs atvykstate? - Atvykstame, Polai. Mes beveik vietoje.
Iš kur sužinojot, kur aš?
Sąjungininkai suėmė šiitą sukilėlį netoli Bakubos.
Jis sakė, kad žino, kur buvo užkastas gyvas amerikietis.
Jis sutiko parodyti už tai, kad jį paleistume.
- Atvykstate pas mane? - Mes beveik vietoje.
- Turite paskubėti. - Mes skubame, Polai.
Smėlis...
Tiesiog pakentėk ten dar tris minutes.
Greitai viskas bus baigta, prižadu.
- Gerai. Tikiu tavim.. - Tris minutes. Pasistenk,
- pakentėti ten dar tris minutes. - Ačiū.
- Greitai tai bus baigta, prižadu.
Turiu padėti! Perskambink man.
Perskambink man. Prašau!
- Linda? Linda! - Polai? Polai, tai tu?
- Pasakyk man, kad tai tu. - Tai aš, brangioji.
O Dieve, Polai! Ką jie tau padarė? Prašau pasakyk, kad tau viskas gerai.
Ką tik mačiau žinias...
Viskas gerai. Jie atvyksta manęs ištraukti.
- Tikrai? - Viskas bus gerai.
- Ačiū Dievui. - Jie pakeliui.
- Viskas bus gerai. - Jau bijojau, kad prarasiu tave.
Labai tave myliu. Labai.
Aš tave labai myliu. Atleisk. Man derėjo tavęs paklausyti.
Brangusis, viskas nesvarbu. Noriu tik, kad grįžtum namo. Prašau, grįžk namo.
Grįšiu.
- Prisiek. - Prisiekiu, kad grįšiu.
- Labai tave myliu. - Žinau.
- Jie čia! - Gerai.
Turiu eiti.
- Kuo greičiau perskambink. - Būtinai...
- Myliu tave. - Myliu tave.
- Prisiek dar kartą. - Prisiekiu. Turiu eiti.
Grįžk namo pas mane.
Pirmyn! Pirmyn! Greičiau.
Polai? Polai?
Kaprale, nuveskite savo vyrus tenai!
Jūs turite paskubėti. Karstas beveik pilnas.
Tiesiog pakentėk ten!
- Negaliu... Ar jūs arti? - Beveik vietoje.
Negirdžiu tavęs! Kur tu?
Prašau atidarykit karstą. Prašau atidarykit jį.
Paskubėkit! Paskubėkit!
Paskubėkit, prašau!
Greičiau!
Dieve!
O, Dieve!
- Atleisk, Polai. - Ką?!
- Tai Markas Vaitas.
Jis mus atvedė pas Marką Vaitą.
Man labai gaila, Polai. Atleisk.
Tekstą vertė: maškėbmw Tekstą redagavo: daewoo www.BT-Geras.COM